On vuosi 1941, kuukautta ennen Pearl Harboria.
Marraskuisena iltana brittien sukellusvene nousee pintaan -
Libyan rannikolla, Saksan linjojen takana.
Kantaako valo tuonne asti? -Kyllä sen pitäisi.
Siellä ovat.
Mitä he sanovat?. -Valmiita ovat.
Kerro, että tulemme sinne.
He olivat brittien iskujoukko -
ja partion tarkoituksena oli tappaa eräs mies.
Suojatkaa minua.
Ei kannata. Jatka matkaa. -Ota tukea minusta.
Saimmeko hänet?
Oletko tosissasi, engelsmanni?
Tässä kenraali Auchinleckin käsky komentajille ja esikuntapäälliköille -
Lähi-idän joukoissa.
''On suuri riski, että Rommelia aletaan pitää jonkinlaisena velhona.''
''Hänestä puhutaan aivan liikaa.''
''Ei hän ole yli-ihminen, mutta toimeliasja pätevä kylläkin.''
''Vaikka hän olisikin yli-ihminen olisi hyvinkin epäonnekasta -''
''jos sotilaamme luulisivat että hänellä on yliluonnollisia voimia.''
''Toivon teidän kaikin tavoin'' -
''murtavan käsityksen Rommelista muuna kuin tavallisena kenraalina.''
''Pankaa käsky täytäntöön välittömästi'' -
''ja korostakaa komentajille, että tämä on psykologisesti hyvin tärkeää.''
''Kenraali Auchinleck, Lähi-idän joukkojen ylipäällikkö.''
Tämä on Pohjois-Afrikan aavikko heinäkuussa 1942 -
ja nämä ovat Saksan Afrikan- joukkojen ottamia brittivankeja.
Juoskaa!
Ylös sieltä!
Muiden vankien luo.
Kuka on vanhin upseeri?
Minä taidan olla. -Tulkaa mukaan.
Eversti, käskekää tuon patterin lopettaa tulitus.
Sanokaa, että he tappavat omiaan. -En minä voi.
Se oli käsky.
Olen sotavanki, majuri. Ette voi käskeä minua siihen.
En aio keskustella asiasta. Muuten pakotamme teidät siihen.
No, tuleeko siitä mitään? -Majuri!
Mitä nyt?
Kenttämarsalkka sanoi, että olette oikeassa. -Kenttämarsalkka?
Hän oli siis Rommel. Erwin Johannes Eugen Rommel.
Vihollisarmeija ylipäällikkö -
ja arvostetuin saksalaissotilas sitten 1. maailmansodan.
Hän oli jo aavikon legenda.
Kettu, joka ajoi vainoojat takaisin Pohjois-Afrikassa -
yhtä usein kuin he ajoivat hänet.
Hänen metkunsa olivat saaneet jopa britit taikauskoisiksi.
Hän olijoka tapauksessa viholliseni.
Ei vain maani ja palvelemani armeijan -
vaan koko elämän vihollinen.
Ei vain demokratian, vaan koko sivistyneen maailman.
Nimeni on Desmond Young.
Jäädessäni vangiksi olin Intian-armeijan everstiluutnantti.
Näin tämän ainoan kerran tuon kovapintaisen ammattisotilaan -
jonka kunnioitus sodan sääntöjä kohtaan kääntyi tuolloin edukseni.
28 kuukauden kuluttua -
vihollisuuksien vielä jatkuessa Euroopassa, Erwin Rommel kuoli.
Natsien mukaan vammoihin, jotka hän sai kunnian kentillä -
mutta natsithan valehtelivat aina, ja moni epäili tätä.
Huhut liikkuivat molemmin puolin rintamaa.
Sodan loputtua ja sotilaselämän jäätyä taakse -
päätin ottaa selvää, mitä hänelle todellisuudessa oli tapahtunut.
Mikä oli totuus kuolemasta, ja millä kunnian kentällä hän kuoli?
Saksan Herrlingenin kylässä, vaatimattomassa kodissa -
puhuin useinja pitkään Rommelin pojan ja lesken kanssa.
Tutkin hänen kirjeitään, raporttejaan ja muita asiakirjoja.
Saksassa puhutin hänen kanssaan palvelleita sotilaita -
ja Englannissa kaikenarvoisia häntä vastaan taistelleita.
Ja molemmissa maissa kävin tietenkin valtionarkistossa.
Tämän pohjalta muodostui kuva Erwin Rommelin elämästä.
Tämän määrätietoisen sotilaan lopun alku -
tuli 21:30 23. lokakuuta 1942 -
kun 10 kilometrin levyinen rintama brittitykkejä El Alameinissa...
Rommel ei ollut Afrikassa taistelun alkaessa.
Hänellä oli krooninen kurkkumätä, ja sai sijaisen kuukautta aiemmin -
lentääkseen sairaalaan Saksassa.
Mutta puhelimen soitua -
ja tutun äänen Berliinistä taas kerran kutsuttua -
hän astui välittömästi koneeseen takaisin aavikolle.
Kiitos. Olette näköjään vieläkin keikari.
Tervetuloa takaisin. -Vilkaistaanko karttoja?
Miten on mennyt, Bayerlein? -Oikein hyvin.
Miltä nyt näyttää? -Heillä on liikaa ylivoimaa.
En tiedä kauanko kestämme. Polttoaineesta on pulaa.
Onko sitä tulossa? -Ei.
Soitin Roomaan kolme kertaa. Eivät ole myöntäneet lisää.
Schultz. Aldinger.
Entä panssarivaunuja? -Ei yhtään elokuun jälkeen.
Entä tykistö? Pulaa sielläkin? -Ei ole tippaakaan.
Tämä on tuore tilanne. -Antakaa palli.
Täällä on pahinta. 15. on pulassa. -Mitä tämä on?
Ne tulivat täältä. -Kuinka kaukana panssarit ovat?.
Missä minun karttani ovat?.
21. ja 18. lähtevät tästä läpi. 90. siirretään tänne.
Lähettääkö Montgomery taas ensin jalkaväen ja sitten panssarit?
Pistetään omat tankkimme peliin ja lyödään aukko jalkaväkeen.
Silloin yllätämme heidän tankkinsa jalkaväkemme avustuksella.
Kannattaa ainakin koettaa.
Ette kai te nyt sinne lähde?
Eikö pitäisi levätä ensin? -Kolmen viikon levon jälkeen?
21. armeijakunta.
Aavikolla oli nyt toinenkin kettu. Ehkä jopa viekkaampi.
Ja vaikka taistelu oli yhä sekasortoisempi lähipäivinä -
toimi tuo sekasorto Montgomeryn eduksi.
Onko kenttämarsalkka löytynyt? -Ei ole. Hän on taas rintamalla.
En tiedä miehistä, mutta minä pitäisin pelkurimaisemmasta päälliköstä.
Kun edes käväisisi päämajassa silloin tällöin. Etsikää hänet.
Taistelun 10. päivänä myös Rommel tiesi pelin olevan pelattu.
Ei voi jatkaa taistelua viimeiseen mieheen.
Onhan se urheaa, mutta typerää myös. -Von Thoma haluaa vetäytyä.
Mitenkä Muller? -Ei vielä vastausta.
Mistä olette kotoisin? Goslar? Olin siellä aikoinani.
Laskettelimme. Oletteko hyvä siinä? -Kaksi vuotta sitten...
Ymmärsittekö, että haluan vastauksen heti? -Kyllä.
Miten Berliini suhtautuu? -Hän tietää tilanteen.
Mitä Berliinistä ajattelettekaan, heille olemme sivuseikka.
No? -Muller on pahassa pulassa.
Kohta ei ole joukkoja vedettäväksi. -Miksei häneen saa yhteyttä?
Komentoauto tuhoutui, ja tankkeja on tuskin enemmän kuin 40.
Entä italialaiset? -Muller sanoo heidän olevan äärirajoillaan.
Kenttämarsalkka Kesselring pahoittelee. -No, eipä enää pähkäillä.
Nyt kaikki on silkkaa matematiikkaa.
Jäljellä olevan polttoaineen avulla voimme jäädä tänne tuhottavaksi -
tai sitten peräännymme ja kaivaudumme.
Vieläkö voimme perääntyä? Montgomerylla riittää polttoainetta.
Mutta Montgomery ei ikinä lähtisi perääni minun laillani.
Hän harkitsee aina. Se on ainoa ratkaisu.
Kaikki komentajat odottakoot käskyä. Jos olemme tarpeeksi nopeita...
Viesti Berliinistä. Fuhreriltä.
''El Alameinia puolustettakoon viimeiseen mieheen.''
''Emme peräänny milliäkään. Voitamme tai kuolemme.''
Uskomatonta. -Käske hänen toistaa käsky.
Ei se hän ole. Vaan ne roistotja murhaajat.
Ne tinakenraalit, joilla on kirjoja, karttoja ja ideoita.
Kuinka hän voi kuunnella tai sietää sellaisia saastoja?
Teurastaisi koko joukon. -Sain uuden viestin.
''El Alameinia puolustettakoon viimeiseen mieheen.''
''Emme peräänny millimetriäkään. Voitamme tai kuolemme.''
Allekirjoitus Adolf Hitler.
Ette kai kuuntele moista roskaa? -Se oli sotilaskäsky.
Selkeä, typerä, rikollinen käsky päämajasta.
Aiotteko lisätä hulluuteen oman osanne?
Meillä on Saksan eliittisotilaat. Paineen alla, mutta taistelukunnossa.
Jos vetäydymme nyt, he taistelevat huomenna. Tämä on hulluutta.
Sitten jousen ja nuolten ajan kukaan ei ole sanonut ''voita tai kuole''.
Tämä on koko armeijan loppu.
Kentällä he ovat teidän miehiänne, eivät hänen.
Hän on mielipuoli. -Eikä ole. Hän on...
En ole minäkään.
Peräännytään, Bayerlein. Puhun hänen kanssaan myöhemmin.
Loppu tuli Tunisiassa, kun akselivallat jäivät kiikkiin -
brittien, vapaan Ranskan ja amerikkalaisten saartamiksi-
ja antautuivat ehdoitta.
Mutta Afrikan-armeijakunta jäi vangiksi ilman johtajaansa.
Kuukausi ennen loppua Rommel sairastui jälleen ja lensi kotiin.
Huomenta, kersantti. -Huomenta, rouva Rommel. Manfred.
Tri Strölin? -Stuttgartin pormestari.
Strölin on kenttämarsalkan vanha ystävä. -Hän voi jo paremmin.
Hän tarvitsi vain lepoa.
Rouva Rommel.
Manfred Rommel.
Ja tri Karl Strölin.
Stuttgartista? -Niin, itse pormestari.
Älä vain sano, että hän on listalla.
''Tohtori Karl Strölin, Stuttgartin pormestari.''
Hän sanoi hänen olevan marsalkan vanha tuttu.
''Pidettävä tarkasti silmällä aina Stuttgartin ulkopuolella.''
Hänen kanssaan on tietenkin turha väitellä -
siinä mielessä kuin me väittelemme.
Hän raivoaa ja huutaa hysteerinen nainen.
Hitler sanoi häntä pelkuriksi.
Käyttikö hän tosiaan sitä sanaa? -Monasti.
Hän sanoi, että Venäjällä minun kaltaiseni upseerit olisi teloitettu.
Minä kun luulin olevani turvassa. Siinä kiitos Erwinin teoista.
Ei pidä liikaa ajatella suuttuneiden ihmisten puheita.
Sota menee huonosti, kyllähän se häntä huolestuttaa.
Mutten tule unohtamaan ihan heti sitä, mitä hän teki Afrikan-armeijalle.
Mitä hän teki?
Lopun lähestyessä, kun pyysin häntä vetäytymään -
hän sanoi, ettei Afrikan armeijakunta kiinnosta häntä enää lainkaan.
Ja siinä oli kiitos.
Rommel, haluaisin kysyä teiltä jotain.
Ymmärrän, jos ette halua vastata, mutta kysyisin silti.
Mitä asia koskee? -Uskotteko todella voittoomme?
Kerron, mitä hän itse uskoo.
Hän ei usko siihen. -Sanoiko hän itse niin?
Ymmärtääkö hän, mitä se merkitsee? -Siltä vaikuttaa.
Miksi siisjatkamme vielä? -Koska emme muutakaan voi.
Kukaan vihollisista ei tule solmimaan rauhaa hänen kanssaan.
Myönsikö hän sen? -Ja sehän on totta.
Niin kauan kuin hän johtaa Saksaa, meidän on siis taisteltava.
Voitto tai kuolema.
Hän tuskin mainitsi järkevintä ratkaisua ongelmaan.
Vallasta luopuminen.
Kuulkaa, rakas Strölin...
Meidän pitänee mennä. -Pitää ehtiä junaan.
Palaan illalla. -Näkemiin, Strölin. Oli hauska tavata taas.
Nähdään useammin.
Ampuisiko hän sinut todella, isä?
Ei tietenkään, hän vain puhuu sellaisia.
Ampuisi parhaan kenraalinsa? -Et olisi sanonut sitä ääneen.
Nähdään illalla, kulta. -Tulethan varhain.
Eikö olekin komea poika? -Ja mukava.
Mutta puhuitko totta sanoessasi ettei hän teloituttaisi sinua?
Tietenkin. -Entä jos hän kääntyy sinua vastaan?
Miksi kääntyisi? -On kääntynyt muitakin vastaan.
Entä hänen luotettunsa, jotka eivät pidä sinusta. Himmler ja Bormann.
Eivätkö he vaikuta häneen? -Toki.
He voisivat kääntää hänet sinua vastaan. -Mutteivät todennäköisesti.
Mutta jos niin sattuisi käymään -
oletko ajatellut seurauksia Lucien ja Manfredin kohdalla?
Ei ole tullut mieleenkään. Mitä oikein ajat takaa?
Mielestäni sinun pitäisi ajatella sitä.
Et ole muuttunut pätkääkään. Olet aina ollut outolintu.
Mutta tällä kertaa ei kannata huolehtia. Me emme ole vaarassa.
Ja ota ystävän neuvosta vaari: Älä puhu noin kaikille.
En puhukaan. Vain niiden kanssa jotka tunnen ja joista pidän.
Näkemiin, Rommel. -Näkemiin, Strölin. Tule toistekin.
lsku Euroopan linnakkeeseen oli vain ajan kysymys.
Marraskuussa 1 943 Rommel tarkasti Atlantin puolustuksen -
ennen joukkojen komentajuuttaan.
Kuukauden päästä hän raportoi marsalkka von Rundstedtille -
lännen ylipäällikölle, tämän päämajassa Pariisin liepeillä.
Kenttämarsalkka von Rundstedt.
Kruger. -Kenttämarsalkka.
Hyvät herrat.
Hauska tavata, Rommel.
Mitä mieltä olette nähtyänne Atlantin vallin?
Raporttini ei ole vielä valmis. -Palataan asiaan myöhemmin.
Tuskinpa väkivahva Eisenhower hyökkää lähipäivinä.
Ei kai tehtävä ollut liian rasittava? -Ei lainkaan. Olen täysin toipunut.
Sepä hyvä. Pidetäänkö teistä hyvää huolta, hyvät herrat?.
Bau, huolehtikaa ystävistämme kun puhumme Rommelin kanssa.
Selvä on.
Kamalaa, eikö totta?
Miksi sitä sanotaan edes valliksi?
Isot satamat ovat suojattuja, mutta ei vihollinen huviristeilylle tule.
Rannoille ei ole tehty mitään. Heikkoja paikkoja riittää.
Ongelmana on työvoima. Meillä on pomminkestävät piirustukset.
Terästä ja betonia Tanskasta Espanjaan -
mutta ranskalaiset ystävämme eivät ole järin yhteistyöhakuisia.
Laiskoja kuin etanat.
Jos emme pysäytä heitä rannoille olemme pulassa.
Miinoja ja ansoja, isketään lujasti siellä missä se tuntuu.
Täällä, täällä ja tässä.
En ole samaa mieltä, mutta nyt kysymys lienee vain akateeminen.
Meistä kumpikaan ei tule päättämään operaation taktiikasta.
Siis Berliini...
Böömiläinen korpraali ottaa itse vastuun koko operaatiosta.
Olemme pelkästään hänen astrologisten oikkujensa välineitä.
Ja tämä on jo päätetty. -Mutta tilannehan on mahdoton.
Se pitäisi selittää hänelle. -Etkö ole itse vastustanut?
Kun on aikansa yrittänyt estää jotakuta -
tekemästä päättäväistä itsemurhaa, ei enää jaksa välittää.
Ette siis pahastu vastarinnastani? -En suinkaan. Optimismi on hyvästä.
Olette kuulemma kutsunut minua pelleksi Hitlerin sirkuksessa.
Niinkö? -Voin olla tarkempi teidän kohdallanne.
Ei se mitään. Kaikki valuu mielestäni kuin vesi hanhen selästä.
Kerroitteko sen hänelle? -Syyllinen huomannee virheensä.
Kiitos, kenttämarsalkka.
Oliko vielä muuta? -Ei tällä kertaa.
Pieni ehdotus ehkä, kun näin sydämellisiksi ryhdyttiin.
Teidän sijassanne varoisin tuomasta julki mielipidettänne tästä kaikesta.
Tästä lähin tulette olemaan ankaran valvonnan alla.
Siis Berliinin? -Johdon ystäviä, ilmeisesti.
Miksi juuri minä? -Ette vain te. Me kaikki.
Teitä ei tarkkailtu Afrikassa -
mutta täällä mannermaalla asemaa seuraa tietty tarkkailu.
Myös teitä? -Olen sentään ylipäällikkö, ystäväni.
Kaksi kuukautta myöhemmin, helmikuussa 1944 -
vanha ystävä Strölin tuli taas tapaamaan Rommelia.
Hyvää päivää. -Päivää.
Tulin tapaamaan kenttämarsalkkaa vaimoinensa.
Eisenhower ei yritä ennen kevättä. Pääsenköhän kotiin ennen sitä.
Olemmeko valmiit siihen? -Toivon mukaan.
Terveydeksi, tohtori. -Terveydeksi, rakas Rommel.
Kuunnellaankohan tätä huonetta? -Miksi kuunneltaisi?
Tarvitseeko Himmler siihen syyn? -Tokkopa tarvitsee.
Mutta turha sinun tästä on huolehtia. Miten niin?
Koska haluan puhua kanssasi ilman salakuuntelua.
Hitlerin tilanteesta.
En puutu politiikkaan, Strölin. -Mieluummin näet Saksan tuhon?
En halua keskustella siitä. Ja tuo on kommunistien retoriikkaa.
Niinkö? -Niin. Tappio ja kaikki häntä vastaan.
Onko kenraali Beck kommunisti? Tai Carl Goerdeler?
Enpä ole kuullut. -Entä Falkenhausen?
Heinrich von Stulpnagel ja von Hassel Ovatko he kommunisteja?
Sanotko tosissasi, että nämä miehet kyseenalaistavat johtajuuden?
Eivät pelkästään kyseenalaista. He aikovat lopettaa sen.
Oletko puhunut heidän kanssaan? -Ja monen muun. En vain upseerien.
Pappien, ay-miesten, lakimiesten, lääkäreiden, jopa ministereiden.
En kovin monen, mutta tervejärkisen kanssa.
Kauanko tätä on jatkunut? -Vuodesta 1938.
Mitä te tarkalleen ajatte takaa?
Ensinnäkin haluamme eroon Hitleristä heittiöineen.
Jos meidät voitetaan, niin mieluummin ihmisinä, ei barbaareina.
Voitamme tai häviämme, haluamme elää normaalisti, vailla pelkoa.
Kuulepa, Strölin, en halua sekaantua tähän.
Olen sotilas, en poliitikko.
Uskotko vieläkin olevasi turvassa? -Kuka sitä voisi tietää?
Tervejärkisen johtajan kanssa voisi. -Roskapuhetta, tiedät sen.
Saatat olla oikeassa. Olethan hänen lemmikkinsä.
Kukaan ei voi väittää, ettei hän kohtelisi hyvin uskollisia miehiään.
Tee työsi, niin vaaraa ei ole. -Eihän sinulla ole pelättävää.
Ja jos jotakin tapahtuisi -
tietäisit Lucien ja Manfredin olevan turvassa -
hänen ympärilleen keräämiensä urheiden patrioottien parissa.
Tuollainen puhe ei huvita minua. -En yritäkään huvittaa.
lhmettelen vain valtavaa onneasi.
Mikä taivaanlahja hän onkaan sinulle sekä täällä kotona että kentällä.
Harva kenraali saa moisen sota neron tuen.
Nyt riittää.
Hän ei mennyt ansaan ja valloittanut Englantia Dunkerquen jälkeen -
ja osoitti rohkeutensa Stalingradissa, kun von Paulus halusi vetäytyä.
Kuka muu mies maailmassa olisi voinut antaa moisen hienon käskyn?
''Ei millimetriäkään. Voita tai kuole.'' Ei edes Napoleon...
Sanoin jo, että riittää. -Et edes uskalla ajatella sitä.
Älä puhu minulle kuin lapselle. Luuletko etten tiedä, mitä tarkoitat?.
Mutta kuka minun mielipidettäni kysyy?
Ja kuka kuuntelisi, jos väittäisin heidän päätöksiään järjettömiksi?
Oletko kokeillut? -Tietenkin olen.
Et ole niin naiivi, että uskoisit joka sotilaan pitävän hallituksestaan -
ennen kuin lähtee sotimaan sen puolesta. Mikä armeija toimisi niin?
Totuus on, että sotilaalla on vain yksi toiminto. Käskyn noudattaminen.
Muu on politiikkaa, ja minä olen sotilas, en poliitikko.
Älä piileskele asepuvun takana! Minä vähät piittaan sotilas filosofiastasi.
Olet vain peloissasi ja toimit kuin robotti.
Unohditko, että olen tuntenut sinut 20 vuotta?
Tiedän tasan tarkkaan, mitä ajattelet siitä Berliinin maanvaivasta -
joten miksi haluat marssia helvettiin inhoamasi hirviön mukana?
Missä on kentällä osoittamasi järki ja urheus?
Sinun on paras mennä.
En ennen kuin olet rehellinen vanhaa ystävää kohtaan.
En aio lähteä täältä ennen kuin sanot totuuden.
Pitääkö minun kutsua vartija? -Sitä et koskaan tekisi.
Mistä sen tiedät? -Lucie kertoi.
Oletko jo puhunut tästä Lucien kanssa?
Hänkö lähetti sinut luokseni? -Ei suinkaan.
Hän vain kertoi, mitä oikeasti ajattelet pyhästä johtajastamme -
ja hänen kunniakkaasta vallastaan.
lsä! Auto tuli.
Älä viitsi huutaa. Olen sanonut sata kertaa.
Hän on vain innoissaan. Ja pelkkä poika asepukunsa alla.
Pidä huolta itsestäsi, kulta. -Et kai ole minulle vihainen?
Mistä? -Siitä, että puhuin Strölinin kanssa.
En toki.
Onko hän oikeassa?
En tiedä.
En osaa päättää, mutta hänen ehdotuksensa on kammottava.
En tiedä, voinko mennä niin pitkälle. -Älä mene, jos epäilet.
En minä epäile, mutta...
Onko se ainoa ratkaisu? Maanpetturuus.
Se on tosiasia, olit kuinka oikeassa tahansa.
Onko parempi antaa kaikenjatkua? -Ei, mutta ehkä on toinenkin keino.
Jos tapaisin hänet kahden kesken ja selittäisin hänelle tilanteen.
Miten näissä oloissa voi taistella. Meitä uhkaa maihinnousu.
Ei sinun tarvitse päättää nyt.
Päätös tulee, kun olet kypsä.
Mitä mieltä sinä olet?. -En osaa sanoa, rakas.
Mutta ajan tullen tiedät itse. Nyt sinun on paras lähteä.
Kirjoita minulle päivittäin. -Kyllä. Tässä matkalle.
Kiitos, kulta.
Näkemiin, rakas, äläkä huolehdi. -Yritän olla huolehtimatta.
Se siitä.
Näkemiin, poika. Pidä huoli äidistä ja ole hyvä sotilas. Tee minut ylpeäksi.
Tuotko Montgomeryn tullessasi? -Heti kun hän nousee maihin.
Näkemiin, rakas. -Näkemiin, rakas.
Lopulta, neljän vuoden valmistelujen jälkeen, koitti päivä.
Historian suurin laivasto ja joukkojensiirto -
lähti Englannista kohti Normandian rantoja -
ja Saksan Euroopan linnaketta.
Kun se böömiläinen korpraali nosti itsensä ylipäälliköksi -
joutui Saksan armeija omituiseen tilanteeseen.
Ei pelkästään liikaa vihollisia, vaan yksi saksalainen liikaa.
Eikö hän myönnä meille 15. armeijaa? -Tuskin hän voi.
Astrologien mukaan maihinnousu tulee Calais'sta pohjoiseen.
15. armeija odottelee, kun maihinnousu on jo totta.
Loistava esimerkki sodasta horoskooppien mukaan.
Ne joukot on saatava, jotta voimme tukea asemiamme.
Meidän pitää tavata hänet.
Sanon tämän luottamuksella. En usko, että meistä on apua.
Tappion polku on jo astuttu.
Älkää antako periksi millimetriäkään. Voitto tai kuolema.
Mies, jonka taktiikka on pelkkää sanahelinää, ei voi voittaa sotaa.
Se voi upota nuoriin, mutta sotilaita se ei pysäytä.
Jos saisin vapaat kädet, he saisivat maksaa sellaisen verihinnan -
että haluaisivat unohtaa koko Saksan.
En ehkä pysäyttäisi heitä kaikkia, mutta heillä olisi vastassa armeija -
eikä vain ammustauluja.
Mutta ei hän siihen suostuisi. Korpraalit ovat niin päättäväisiä.
Satutko tuntemaan Karl Strölinin?
Strölin? -Stuttgartin pormestari.
Nimi tuntuu tutulta. -Tai tri Goerdelerin Leipzigista?
Sinä myös?
Varmistun päivä päivältä siitä, että se on ainoa ratkaisu.
Sananne ovat arveluttavia.
He pidättävät hänet, kaappaavat vallan ja solmivat rauhan.
En tietenkään edes keskustele tästä, mutta idea on lapsellinen.
Eisenhower ei tekisi erillisrauhaa, nyt kun hänellä pyyhkii hyvin.
Se osuus ei tule onnistumaan. -Mutta itse idea kai kelpaa?
En tainnut kuulla kysymystä.
Jos he tulisivat pyytämään teiltä neuvoa, ottaisitteko heidät vastaan?
En tosiaankaan.
lkävä kyllä, Rommel.
On liian myöhäistä.
Vaikka se tapahtuisi heti? -Ymmärrätte väärin.
Se ei ole liian myöhäistä. Se on vain liian myöhäistä minulle.
Olen jo 70. Liian vanha kapinoimaan.
Tai vastustamaan vallanpitäjiä, olivat kuinka pahoja tahansa.
Puhelu Berliinistä. Marsalkka Keitel.
Keitel? -Von Rundstedt.
Onko Cherbourg totta? Miten minä sanon tämän fuhrerille?
Olette kertonut hänelle huonoja uutisia ennenkin.
Mutta huonoja uutisia tulvii. Eikö hyviä uutisia olisi samalla?
Oletteko katsonut itärintamaa? -Me emme puhu Venäjän rintamasta.
Vaan teidän. Lännen tilanne huononee raportista toiseen.
En haluaisi tuottaa hänelle taas pettymystä. Eikö mitään voi tehdä?
Antakaa 15. armeija, joka läiskii korttia Calais'ssa.
Se on mahdotonta. Fuhrer selitti, miksi sen pitää pysyä aloillaan.
Siten voisimme perääntyäja luoda kunnollisen puolustuksen.
Käskynne on taistella siellä. Eikö parempia ideoita ole?
Yksi paljon parempi olisi.
Solmikaa rauha, idiootti.
Hyvästi, Rommel. -Ei hän tuosta tee raporttia.
Hän koputtelee jo korpraalin ovella, onnesta inisten.
Älä koskaan unohda tätä.
Voitolla on satoja isiä, tappio on orpo.
Olet seuraajani vuorokauden sisään. Otan osaa.
Pötyä. Ei hän sinua päästä.
Mutten ole liian vanha toivottaakseni ystävillenne onnea -
sangen kiintoisassa hankkeessaan.
Tuolloin liittoutuneet olivat varmistaneet sillanpääasemat-
ja tankit sekä jalkaväki suuntasivat kohti Reiniä.
Nämä on saatava pikaisesti ulottuville. Ja nuo kansiot myös.
Kenttämarsalkka.
Rakas kenttämarsalkka Rommel.
Luotan täysin tämän viestin tuojaan.
Everstiluutnantti von Hofacker kuuluu esikuntaani.
Antakaa hänelle kaikki mahdollinen informaatio. Stulpnagel.
Missä hän on? -Pikkuhuoneessa.
Eversti. -Yritän puhua lyhyesti.
Vartioikaa käytävää.
No? -Päätös on tehtävä hetimmiten.
Kolme miestämme pidätettiin eilen. Heidät on pakotettu puhumaan.
Onneksi piirimme on vain harvojen tiedossa.
Mutta kaikki ovat sitä mieltä, että nyt ei enää saa hukata aikaa.
Kaikki on siis valmiina? -Kyllä.
Kenraali haluaa tietää, voitteko mennä takuuseen päälliköistänne.
He tottelevat kyllä käskyäni.
llmoitanko siis Stulpnagelille, että voimme ryhtyä toimeen?
Odottakaa tässä, eversti. Tulkaa mukaan.
Tyhjentäkää huone.
Ulos. Antakaa sen olla.
Kenttämarsalkka Rommel. Yhdistäkää kenttämarsalkka Keitelille.
Minun on saatava varmuus.
Tätä ei voi toteuttaa, sillä tässä ei ole järjen häivääkään.
Keitel. -Rommel.
Kuunnelkaa, Keitel. Minun on tavattava fuhrer heti.
Jossain päin Ranskaa. Asia on erittäin tärkeä.
Ehdotan huomisaamua.
17. kesäkuuta Hitlerin salaisiin tunneleihin osuttiin.
Tämä on raskas päätös, mutten voi muutakaan.
Olemme kriisissä, joka vaatii ylimmän tason päätöksiä.
Aina sama juttu. Tapaamme aina kriisin merkeissä.
Kun vihollinen on ylivoimainen maalla, merellä ja ilmassa -
ja vahvistuu koko ajan samalla kun itse heikkenemme -
on se totisesti kriisi, jota täytyy tarkastella äkkiäja realistisesti.
Juuri tuollainen te olette!
Ei mitään kaiken mennessä hyvin, mutta kun pienikin vastus ilmaantuu -
olette täydellä tappiomielialalla.
Kiinnostaako, miksi ette päässyt von Rundstedtin paikalle? Tämän takia.
Olisi ehkä pitänyt vaihtaa teidät kaikki.
Löytyykö edes pientä uskoa minuun? -Enemmän kuin uskotte minuun.
Eikö kukaan ole kertonut, mitä rakettini saavat aikaan Lontoossa?
Miksei niitä ammuta rannoille? -Ne eivät ole tarpeeksi tarkkoja.
Kohteena on oltava koko kaupunki.
Miksei satamia, kuten Plymouth, Southampton ja Portsmouth?
Ei, ei!
Juuri tätä tarkoitan, kun sanon ettette osaa ajatella taistelujen ulkopuolella.
Britit eivät piittaa pikku kylistään. He rakastavat Lontootaan.
He eivät halua nähdä sen tuhoutuvan siinä tahdissa kuin aion sen tuhota.
He tulevat anelemaan antautumista.
Taistelu on ohi tällä rintamalla.
Vihollinen tulee murtamaan linjamme ja tunkeutumaan Ranskaan.
Sotilaallisesti kaikki on ohi. Meillä ei ole enää resursseja.
Mitä oikein ehdotatte? Antautumista?
Kerron vain tosiasiat. Pyydän teitä vetämään oikeat johtopäätökset.
Oikeat kenelle? Teille!
Ehdotan, että laitatte energianne sotimiseen -
ja jätätte suunnittelun vastuuhenkilöille!
Pyydän anteeksi. Haluaisin fuhreriltä neuvoa.
V-ase on vasta ensimmäinen sarjassa aseita -
jotka tulevat mullistamaan kaiken sodankäynnin.
Pian minulla on toinen ja kolmas versio, tuhannesti aiempia suurempi.
Mutta kriisi on nyt. -Ne kääntävät sodan kulun.
Mutta entä juuri nyt?
Me saimme aikaan ihmeitä sillä aikaa kun haudoitte tappiomielialaa.
Ne tulevat kääntämään historian kulun.
Olemme kehittäneet aseita, joista vihollinen ei osaa edes uneksia.
Minulla on yksi mielessäni!
Rommel oli nyt täysin mukana fuhrerin salamurhahankkeessa.
Mutta 17. kesäkuuta, maantiellä lähellä kylää nimeltä Montgomery...
Lentokoneita.
3 päivän päästä, 20. kesäkuuta, kun Rommel oli vielä sairaalassa -
Hitler kokoontui esikuntineen kohtalokkaaseen tapaamiseen -
ltä-Preussin päämajaansa.
Fuhrer, hyvät herrat.
Hän käyttelee tankkeja kuin ratsuväen upseeri.
Fuhrer. Stauffenberg.
Niin, Stauffenberg, kenraali Frommin lähettämä.
Hauska tavata taas. -Kiitos, fuhrer.
Saisinko huomionne, herrat?.
Anteeksi. Minulla on raportti kenraali Frommilta.
Missä Göring? -Tulossa.
Läski hidastaa liikettä.
Eversti von Stauffenberg, puhelu teille.
Suokaa anteeksi.
Aloitetaan Venäjän-rintamasta.
Fuhrer.
Oletteko kunnossa, fuhrer?
Olen kyllä.
Tuosta virheestä saivat maksaa hengellään 5 000 ihmistä -
sillä aikaa kun Hitler oli sairaalassa.
Rommel toipui vammoista, jotka olisivat tappaneet useimmat.
Äkkiä hänen nimeään ei enää mainittu julkisesti.
Hän vietti 3 kuukautta eristyksissä kunnes koitti 13. lokakuuta 1944.
Miten menee, Rommel?
Kykenetkö tulemaan Berliiniin? -En vielä. Muutaman viikon päästä.
Lähettäisin erikoisjunan. -Kiitos, mutten ole oikein valmis.
Jotain kiireistä? -Milloin otatte seuraavan komennon?
Parin viikon päästä. Korkeintaan kolmen.
Jos lähetämme sinne jonkun, voisimmeko puhua tilanteesta?
Lähetän Burgdorfin. Tunnet hänet.
Sopiiko, jos hän tulee aamulla?
Hänellä on täydet valtuudet. Terveisiä rouva Rommelille.
Hyvä on. Kiitos. -Kuulemiin.
Keitel puhui uudesta komentajuudesta.
Milloin? -Kun siltä tuntuu.
Hän lähetti terveisiä.
Tulimme tapaamaan kenttämarsalkka Rommelia.
Kertoisitteko hänelle... -Sisään, Burgdorf.
Kenttämarsalkka. -Hauska tavata taas. Ja kenraali.
Ette ole tainneet tavata vaimoani. Kenraalit Burgdorf ja Maisel.
Poikani Manfred ja kapteeni Aldinger.
Ei kai matka vienyt voimianne täysin? -Maistuisiko lounasja lasi viiniä?
Kiitos, mutta meidän pitää palata Berliinin mahdollisimman pian.
Anteeksi, rakas. Tätä tietä. -Suonette anteeksi.
Ehkä toisella kertaa. -Toivotaan niin.
Toivon, että kyse on Venäjän-rintamasta.
Olkaa kuin kotonanne ja polttakaa, mikäli mielitte.
En ole kuten Montgomery. Savu ei häiritse minua.
Palveluksessanne, herrat.
Olemme suoraan fuhrerin asialla.
Sanomamme tulee suoraan häneltä.
Ensinnä meidän tulee ilmaista hänen syvällinen arvostuksensa -
valtakunnan palveluksessa suoritetuista urotöistä.
Jatkakaa. -Hän pahoittelee onnettomuutta.
Hänen hiljaisuutensa johtuu varmasti siitä, että tärkeämpääkin on.
Sääli tällaisen uran jälkeen...
Voimmeko hypätä yli tunteenne ja mennä suoraan asiaan?
Tottahan toki.
Saksan kansan nimissä! Valtion nostamat syytteet
Kenttämarsalkka Erwin Rommel Aihe: Maanpetos
Kuten näette, on syytteen tukena raskauttavat todisteet.
Kiitos, osaan lukea.
Olette saaneet aika lailla viimeisiä tunnustuksia kuolinvuoteelta.
Kaikki täysin lain rajoissa.
Kertokaa fuhrerille, että vastaan kanteisiin oikeuden edessä.
Ette kai aio kiistää?
Sanoin, että voitte kertoa hänelle odottavasta oikeuskäsittelystä.
Fuhrer toivoo, että tämä voidaan hoitaa ilman julkisuutta.
Sitten hän saa perua syytteet.
Hänen mielestään kaikki kärsisivät oikeudenkäynnistä.
Käskyni on muistuttaa teitä siitä kuinka tämä voi tahrata maineenne.
Mitä hän minulta odottaa? Että tunnustan syyllisyyteni tässä?
Ei tietenkään. -Hän haluaa minun vaikenevan.
Hän ei halua minun tuovan julki tiettyjä asioita.
Hyvin huomaavaista, mutta voin puolustaa nimeäni itse.
Mitä hyötyisitte siitä? Tuomio tuntuu vääjäämättömältä.
Käskikö hän sanoa tuonkin?
Todisteita on. Miten niitä vastaan puolustautua?
Mitä hän ehdottaa?
Kenttämarsalkan tulee tietää, että talo on piiritetty.
Minun käskyni. Ymmärtänette. -Ja meillä on molemmilla aseet.
Mitä hän sitten haluaa?
Hänen mukaansa olisi kaikkien etu, jos ratkaisette tilanteen omin käsin.
Vaitonaisesti ja välittömästi. -Jatkakaa.
Sellaisen ratkaisun edut verrattuna oikeudenkäyntiin -
ovat moninaisetja selkeät.
Hänen kannaltaan on tietenkin maineenne säilyminen.
Hän katsoisi henkilökohtaisesti, ettei päällenne lankeaisi epäilystä.
Yleisö saisi tietää vain, että kuolitte sodassa saamiinne vammoihin.
Se olisi virallinen selitys.
Valtio kunnioittaisi muistoanne ja perhettänne historiallisen suuresti.
Hänen omat sanansa.
Nimenne jatkaisi elämäänsä kerran ansaitun kunnian loisteessa -
eikä vaimollanne ja pojallanne olisi koskaan mitään hätää.
Onko minulla valinnanvaraa? -Tavallaan.
Voin kuolla nyt tai myöhemmin.
Näin pelkään.
Paljonko minulla on aikaa päättää?
Meidän pitäisi palata Berliiniin mahdollisimman varhain illalla.
Tässä tapauksessa tuomio olisi kuristaminen.
Minulla on myrkkyä, joka vaikuttaa tuskatta kolmessa sekunnissa.
Sanokaa hänelle, että huolimatta kertomistanne etuisuuksista -
valitsen silti oikeudenkäynnin.
Ehkä turhaa, mutta puolustuspuheeni voi olla kuulemisen arvoinen.
Sillä voi olla arvoa kuuntelijoille.
Se saisi ehkä jopa ajattelemaan, kuten lopulta minutkin.
Ikävä kyllä liian myöhään.
Päätän itse omasta elämästäni.
Olen pettynyt päätökseenne. -Olen toki todella pahoillani.
Jos vaaditte oikeudenkäyntiä, minua ei ole valtuutettu -
tarjoamaan pojallenne ja leskellenne turvaa.
He tulevat nyt.
Kaikki valmista? -Luullakseni.
Odotamme ulkona. -Tulen pian.
Eipä olisi odottanut...
Joko olette valmis? -Aivan pian.
Mitä nyt, Erwin? -Sinun pitää olla nyt vahva.
Hyvin voimakas ja urhea.
Ymmärrätkö?
Minun täytyy lähteä nyt, enkä minä enää palaa.
Ei kai tarvitse kertoa enempää? -Eikö ole mitään muuta keinoa?
Ei, mutta ei siitä liian kamalaa tule.
He antavat tuskatonta ja tehokasta myrkkyä.
Lähdemme nyt. Teen sen pian.
Meillä on aseet. Emmekö voi yrittää paeta?
Emme voi mitään. He ovat ajatelleet kaikkea.
Voisimme napata edes heidät. -Ei se mitään hyödytä.
On tehtävä juuri kuten he haluavat.
Oletko nyt urhea? -En tiedä.
He lupasivat sinulle ja Manfredille turvan. Kukaan ei saa tietää.
Eikö muuta keinoa todella ole? -Ei, rakkaani.
Joko kerroit Manfredille? -Kerron matkalla alas.
Anna minun kertoa. Olen parempi siinä.
Jos niin haluat.
Haen päällystakkini. On kylmä, en halua vapista.
Kenttämarsalkka tulee nyt.
Nytkö sinä lähdet? -Miksei?
Oletko jo tarpeeksi toipunut? -Tietenkin.
Lähdetkö Venäjälle?
Hyvästi, Aldinger, rakas ystävä.
Hyvästi. -Pidä heistä huolta.
Etkö voi kertoa? -Älä kysele liikaa.
Milloin saamme tietää? -Pian.
Hyvästi. Ole kunnolla. -Hyvästi, isä. Kai sinä heidät päihität?
Saa nähdä.
Hyvästi, rakkaani.
Hyvästi, kulta.
Mitä Rommel ajatteli tuon lyhyen automatkan aikana?
Oliko hän katkera, ettei ollut tajunnut iskeä ajoissa -
vai ajatteliko hän aavikkoa, missä maailma näki hänen neroutensa?
Ensin Mekele...
Sitten Tobruk.
Ja myös el Alamein.
Hänen elämänsä ja kohtalonsa tulkitsi ironista kyllä parhaiten -
Natsi-Saksan suurin vihollinen, Winston Churchill.:
Hänen uurastuksensa merkitsi meille suuria tappioita.
Hän ansaitsee kunniamerkin, jonka annoin hänelle tammikuussa 1942.
Hän ansaitsee kunnioituksemme, sillä vaikka hän oli lojaali-
hän alkoi vihata Hitleriä ja tämä hirmutekoja.
Hän osallistui salaliittoon pelastaakseen Saksan -
paljastamalla mielipuolen tyrannin.
Sen hän sai maksaa hengellään.
Modernin sodan synkkien savupilvien keskellä -
on vähän tilaa ritarillisuudelle.